Misundelse.
En synd, der er diskret, men som kan lede til moralsk forfald.
Den gør os misundelige på andres attraktive attributter-
-for at forsøge at skjule vores egen utilstrækkelighed.
Snehvide blev forgiftet på grund af sin utrolige skønhed.
Askepot blev udstødt på grund af sin charme.
Men i dag handler det ikke længere om at ville gå i en andens sko-
-men om at bo i en andens hud.
Udseendet er vigtigst.
"FemSkin" er en protetisk kropsdragt i silikone-
-som er lavet af 100 procent medicinsk silikone.
Med dragten kan en mand blive en kvinde, når han tager den på.
Vi har kunder fra hele verden.
De findes i Tyskland, Schweiz, Australien, Rusland...
Vi har solgt dem til Kina, Afrika, overalt.
Jeg ejer FemSkin.
Jeg ejer firmaet med mine tre sønner.
Min mand startede firmaet for syv år siden, men han døde af kræft-
-så nu ejer jeg og mine tre sønner firmaet.
Min mand arbejdede med at installere badeværelser og køkkener.
Han lavede så mange forskellige ting i de år, vi var gift.
Han byggede strandjeeps og laserlamper.
Når ens far dør, plejer mange sønner bare at fortsætte i samme spor-
-for at redde virksomheden. Jeg vil knuse ham.
Mine forme er meget bedre end dem, min far lavede.
Vores kunder kan være transkønnede, så de bærer dem stort set dagligt.
Andre vil bare have en sjov aften eller tilfredsstille sin partner.
Vores transvestitter er mænd, der kan lide at klæde sig ud som kvinder.
De vil ikke være kvinder. De vil bare have det sjovt og være smukke.
Jeg oplever, at en fællesnævner er følelsen af forvandling.
De tager dragten på, klemmer brysterne og føler sig feminine.
Hvem vil ikke gerne være en anden? Det vil alle vist én gang i livet.
Alle vil gerne overgå deres egen virkelighed.
Folk prøver nok altid at ændre sig selv til noget, de ikke er.
Første gang jeg tog en FemSkin på, kunne jeg næsten ikke vente.
Da jeg tog den på, var forvandlingen helt utrolig.
Jeg stod foran spejlet i timevis.
Jeg elsker bare at se mig selv i spejlet med den dragt på.
Jeg ser en kvinde i spejlet med kvindelige former.
Det er det, jeg altid har villet have, men ikke kan få.
Jeg kan ikke leve som kvinde hele tiden. Jeg har en datter og en kone.
Jeg har et godt job, som jeg kunne miste, hvis jeg skiftede køn.
Så jeg kan udleve lidt af det sådan her.
De er meget taknemmelige og meget hemmelighedsfulde.
Visse kunder er ansete og vil gerne holde det hele meget hemmeligt.
Vi har kunder, som er læger og advokater.
Jeg har haft en præst. De kommer fra alle kredse.
Vi kan ikke sende FemSkin til Mellemøsten. Der er de ulovlige.
Det er ulovligt at bære dem og ulovligt at sende dem derhen.
Der findes nærmest et hemmeligt netværk for disse mennesker.
De kan ikke afsløre sig selv, fordi de bor, hvor de bor.
Så ville de blive eftersøgt og halshugget.
En mand var læge og boede i Iran.
Han havde et hemmeligt rum i sin bagage, som ikke ville blive fundet-
-fordi han var læge.
Det lykkedes os at sende ham dragten, og jeg håber, at han går med den.
Alex er min yngste søn, min skat. Han maler vaginaerne og brysterne.
FemSkin er en usædvanlig familievirksomhed.
Da jeg begyndte, syntes jeg, at det var pinligt.
Jeg var bare en normal dreng, der var færdig med gymnasiet og blev 18 år.
Jeg gik fra at lave haveanlæg til at male bryster og trimme vaginaer.
Min far fik ideen til FemSkin, da han så et reality-program i tv-
-om en fyr, der havde giftet sig med en dukke.
På det firmas hjemmeside var der stor efterspørgsel efter huden fra dukken.
Så enkelt var det.
Jeg laver to FemSkin om dagen. Jeg har aldrig været flov over det.
Sådan er vores hverdag bare. Andre kan tænke, at vi er underlige-
-men det er vi ikke. Det er bare vores job.
Vi er et familieforetagende, som bekymrer sig om sine kunder.
Mange misforstår og tror, at det er groteske personer-
-men de er almindelige mennesker, som elsker at gøre noget anderledes.
Jeg ved, at mange mennesker ikke forstår mig.
Når jeg bærer en FemSkin, får jeg den kvindeform, jeg altid har ønsket mig.
Det er en dejlig følelse pludselig at blive forvandlet til en anden person.
Jeg kan godt lide at sælge til dem. Det handler om vigtigere ting-
-end at forstå, hvorfor man gerne vil føle sig som en kvinde.
Jeg forstår i hvert fald, hvad det vil sige at være isoleret.
De bekymrer sig ikke om, om du forstår, hvorfor de vil være kvinder.
De bekymrer sig om, hvorfor du ikke er ligeglad.
Nogle af os længes efter det, vi aldrig kan få.
Andre misunder noget, som de fleste af os aldrig vil have.
Chris og jeg har været venner i ti år.
Chris elsker musik. Han får udløb for nogle følelser.
Chris spiller bas, og han er nok en af de bedste i området.
Han ved meget om musik og musikteori.
Hvordan man sætter akkorder sammen, og hvorfor visse ting fungerer.
Jeg har aldrig set ham i sin rullestol.
Jeg er en gennemsnitlig fyr.
Jeg arbejder hårdt. Står op og går på arbejde hver dag.
Jeg har spillet i band i mange år. Det er en del af min identitet.
Men jeg har en lille hemmelighed.
Jeg ser mig selv som en fyr i rullestol.
Det føles, som om jeg har en forkert krop. Jeg burde være handikappet.
Det, som jeg vil have ud af mit liv, er det værst tænkelige for mange.
Det værste, der nogensinde er sket for dem-
-ville jeg se som det bedste, der kunne ske for mig.
Jeg har båret på hemmeligheden så længe, som jeg kan huske.
Detaljerne har udviklet sig i takt med, at jeg er blevet ældre.
Men følelserne har altid været der.
Jeg har altid været interesseret i funktionshandikap.
Der var udfordringer, som der altid er.
Men jeg så intet usædvanligt ved ham.
Første gang, jeg havde disse følelser-
-var da jeg gik ind i en butik med min mor-
-og så en lille dreng på krykker og med benskinner.
Jeg tænkte, at jeg burde være mere ligesom den dreng.
Jeg mærkede intet anderledes ved Chris, mens han voksede op.
Han så ud til at have gode venner...
Han havde det godt med både voksne og andre børn.
Som barn tænkte jeg på, hvordan det ville være at sidde i rullestol.
Som teenager fandt jeg nogle grupper på internettet-
-og indså, at jeg ikke var den eneste, der havde disse følelser.
Chris deltog i mange forskellige aktiviteter.
Han var god til langrendsløb i gymnasiet.
Da jeg blev ældre, udviklede jeg mig en identitet som en fyr i rullestol.
Jeg var 28 år og havde for første gang min egen lejlighed.
Ingen bofælle eller familie i nærheden.
Jeg tænkte tit, at når jeg boede alene, ville jeg få mig en rullestol.
Det var ikke den rullestol, jeg gerne ville have-
-men det var min egen rullestol, og det føltes godt.
Når jeg ikke sidder i rullestolen-
-rumsterer det konstant i hovedet. Det føles ikke rigtigt.
Jeg er i konflikt med mig selv.
Det, jeg ser og er, når jeg går rundt på to ben-
-er ikke det billede, som jeg altid har haft af mig selv i min hjerne.
De stemmer ikke overens.
Jeg tænker altid lidt på at sidde i rullestolen.
Mange dage tænker jeg meget på det og kan ikke tænke på andet-
-indtil jeg kommer hjem og sætter mig i rullestolen.
Så forsvinder følelserne.
Jeg er mest i rullestolen derhjemme. Det er nemlig en hemmelighed.
Når jeg bevæger mig udenfor, rejser jeg udenbys, så jeg ikke møder nogen.
Må jeg se på den røde Spector?
Den er sej.
Jeg tager ud og handler...
...går ud og spiser middag...
Jeg er bange for, at én med handikap skal opdage, at jeg ikke har det.
At jeg lader som om og ikke rigtigt har et handikap.
Jeg frygter deres reaktion, for jeg ved, hvor mærkelige mine følelser er.
Når jeg ser en, som er handikappet, får jeg det rigtig dårligt.
Det føles, som om mit bryst bliver mast og min sjæl presses ud af mig-
-fordi jeg er så misundelig på dem.
Jeg ville nyde deres liv, for de har det liv, som jeg gerne vil have.
Han fortalte mig det for omkring et halvt år siden.
Vi sad i bilen, og han sagde: "Jeg har ikke fortalt dig om det-
-men det har plaget mig længe."
Han fortalte, at han følte, at han hørte til i en rullestol.
At han var allermest lykkelig, når han sad i rullestol.
Jeg blev meget chokeret.
Han fortalte mig det for to måneder siden.
Jeg havde fornemmet, at der var noget, der gik ham på.
Vi sms'ede lidt, og så ringede han og forklarede mig det.
Visse ting faldt på plads.
Nogle gange forsvinder han i sine egne tanker.
Nu ved jeg vist hvorfor.
Misundelse er ikke altid et begær efter det, vi tror, vi har brug for.
Ofte er det en desperat længsel efter noget, vi ikke længere kan få.
Jeg var ung, da min søn blev født, og jeg ville gerne have flere børn.
Jeg ville gerne opleve følelsen af at have en baby igen.
-Hvor er hun fin. -Det her er Sarafina.
Hvor er hun nuttet.
Det er vidunderligt at holde en andens baby.
-Det her er Sammy. -Hvor er han skøn.
Han ligner min søn, da han var baby.
De er små i så kort tid.
Se det ansigt. Jeg reder lige håret lidt ned.
Det er vist ham, der kommer med hjem i dag.
Jeg glæder mig til at få ham med hjem. Tusind tak for i dag.
Kom endelig tilbage. Kør forsigtigt.
Evig ungdom.
Jeg var ung, da min søn blev født. Jeg var 19 år.
Når man selv får børn, er man så urolig og bekymrer sig sådan-
-at man ikke rigtig har tid til at nyde dem.
Når nogen har en baby med, så er jeg straks på pletten.
Jeg udnytter enhver chance for at holde én.
Så mindes jeg tiden, hvor jeg var ung, og min søn var baby.
Jeg mindes en tid, som for længst er borte.
Det føles godt at tænke på-
-at jeg kan få noget, der bringer så megen glæde-
-og bringer mig tilbage i tiden bare et lille stykke tid.
Mit arbejde er at lave nyfødte babyer. De er livagtige babydukker.
Jeg var bygningsentreprenør og senere ejendomsmægler.
Jeg opgav det for at lave dukker.
Det viste sig at være sjovt og indbringende.
Jeg laver dukkerne derhjemme. Min mand og søn har bygget et værksted.
Så nu har jeg et værksted herhjemme.
Alle, som kommer, siger, at der dufter af børneværelse.
Der kommer kvinder, der ikke kan få børn. Én kvinde købte 40 dukker.
Og kvinder, hvis børn er flyttet hjemmefra.
Det er kontroversielt. Men vil kvinderne ud og handle med dukkerne-
-spiller det så nogen rolle? Jeg synes ikke, at de er skøre.
Man kan ikke have en dårlig dag, når man holder en baby.
Den kan jeg godt lide. Den ser ud til at passe hende.
-Det bliver flot. -Er du glad for farverne?
Den bliver sød med hendes nuttede arme.
Den er også elastisk.
Efter mit femte barn ville jeg stadig gerne have flere børn.
Dukkerne udfylder tomrummet, når man gerne vil have flere børn.
Man kan gå ud og købe babytøj, babyting og bleer.
Man kan tage billeder.
Man føler sig lykkelig og slipper for alt skrigeriet og det hårde arbejde.
Kan vi ikke købe en sparegris, mor?
Det opfylder behovet, eftersom jeg allerede har fem børn.
-Må jeg ikke få en sparegris? -Jo, men ikke i dag.
Når man får et barn, går det første år så hurtigt.
De er nyfødte og kan hverken gå eller tale eller gøre noget-
-men pludselig, efter et år, kan de det hele.
Det ville være dejligt, hvis et levende barn kunne forblive lille.
Barnets første leveår går alt for hurtigt-
-men dukkerne vokser aldrig op.
Misundelse. Hvilken anden synd er lige så nedbrydende?
Måske er vi blevet så optagede af andres formåen-
-at vi har glemt, hvad det vil sige at være os selv.
Men hvilken ret har jeg til at dømme? Vi ses.
Tinne Lilholt-Grøne www.btistudios.com